Massøsen gav meg en real omgang. Jeg er helt ferdig.
Vi går inn igjen.
Jeg bør nok ta av meg skoene.
Bravo! Bravo!
Jeg kom den andre veien.
Døren virket upålitelig. De har prøvd å reparere den i hele dag.
Bravo!
-Du er den første kvinnen jeg har sett. -Jeg er heldig.
Det er vi som er heldige! Skål!
Det vanlige, sir? Whisky og lunkent vann?
Vil damen ha litt champagne?
Jeg vil gjerne ha champagne.
-Jeg vil også ha champagne. -Ja visst, sir.
For en herlig tilværelse. Roser, en halvtime med en kvinnelig pugilist-
-og nå champagne!
Rosene var ikke mitt påfunn. Noen sendte dem til Celia.
Da er du fratatt alt ansvar.
-Men det gjør min massasje verre. -Jeg ble barbert på rommet i morges.
Så fint at rosene ikke var ditt påfunn.
Det hadde blitt så feil.
Julia og jeg var sammen hele neste dag.
Vi snakket. Iblant rørte vi oss knapt.
Dønningene holdt oss fast.
Etter lunsj gikk de siste tapre passasjerene for å hvile.
Vi var ensomme, som om fartøyet var tømt for vår skyld.
Som om diskresjon av enorme proporsjoner hadde fått alle-
-til å trekke seg unna for å la oss være alene.
Vi trodde at pappa flyttet hjem da mamma døde, eller giftet seg igjen.
Men han fortsetter på samme måte.
Rex og jeg besøker ham ofte.
Jeg har begynt å like ham veldig godt.
Og Sebastian?
Han har gått opp i røyk.
Cordelia er i Spania med en ambulanse.
Bridey lever sitt eget merkelige liv.
Han ville stenge Brideshead, men pappa gikk ikke med på det.
Så Rex og jeg bor der nå.
Bridey også?
Han har to rom ved siden av Nanny Hawkins, der barnerommene lå.
Iblant støter jeg på ham. Jeg vet aldri når han er hjemme.
Nå og da dukker han plutselig opp til middag, som et spøkelse.
Han er som en av Tsjekhovs skikkelser.
Rex har aldri behandlet meg dårlig med vilje.
Men han er ikke et ordentlig menneske.
Han har noen høyt utviklede sider.
Resten er ikke der rett og slett.
Han forstod ikke min reaksjon da jeg etter vår bryllupsreise-
-fikk vite at han fremdeles holdt kontakten med Brenda Champion.
Jeg ble glad da jeg fikk vite at Celia var utro.
Jeg fikk lov til å mislike henne.
Er hun? Gjør du?
Jeg liker henne heller ikke.
Hvorfor giftet du deg med henne?
Fysisk tiltrekning.
Ambisjoner. Alle synes at hun er den perfekte kunstnerfruen.
Og ensomhet. Savnet etter Sebastian.
-Du elsket ham, gjorde du ikke? -Ja.
Han var forløperen.
Hun fortalte som fra en gammel barnebok om sin barndom.
Jeg var med henne på engene-
-der Nanny Hawkins satt på en krakk, og Cordelia sov i vognen.
Hun fortalte om livet med Rex-
-og det katastrofale eventyret som hadde ført henne til New York.
Hun hadde også hatt sine døde år.
I begynnelsen ble jeg med Rex til hans venner. Nå slipper jeg det.
Han skammet seg over meg når jeg ikke levde opp til hans forventninger.
Han skammet seg over at han hadde latt seg lure.
Jeg var overhodet ikke den han hadde vært ute etter.
Han ser ikke poenget med meg.
Så snart han har innstilt seg på det og begynner å føle seg trygg,-
-blir han overrasket. En person han respekterer, blir begeistret for meg.
Da innser han plutselig at det finnes så mye som vi forstår, men ikke han.
Han var oppskaket da jeg dro.
Han kommer til å bli glad for å få meg tilbake.
Jeg var trofast mot ham til den siste hendelsen.
Da hun skulle skifte om til middagen, ble jeg med henne.
Ingen invitasjon, ingen motstand. Det var forventet.
Jeg husket hvordan jeg hadde oppvartet kvinner i de ti døde årene.
Mens jeg knyttet slipset, planla jeg forførelsen og tenkte:
"Ved det og det tilfellet"-
-"krysser jeg startlinjen og innleder angrepet."
"Denne fasen av slaget har pågått lenge nok. Det må taes en avgjørelse."
Med Julia var det ingen faser.
Ingen startlinje.
Overhodet ingen taktikk.
Vi sees ved middagen.
Det er ingenting som slår en god oppdragelse.
I fjor da jeg var gravid, ville jeg gi barnet en katolsk oppdragelse.
Jeg har ikke tenkt på religion verken før eller siden.
Men akkurat da jeg ventet barn,-
-tenkte jeg at jeg i det minste kunne gi henne det.
Religionen har ikke gitt meg så mye, men mitt barn skulle få ta del i den.
Merkelig at man vil gi noe som man selv har mistet.
Men på slutten kunne jeg ikke engang gi henne det.
Jeg kunne ikke engang gi henne liv.
Jeg så henne aldri. Jeg var for syk til å vite hva som foregikk.
Og i lang tid etterpå, helt til nå,-
-ville jeg ikke snakke om henne.
Hun var en datter, så Rex brydde seg ikke om at hun var død.
Vi hadde hatt endeløse diskusjoner om å få barn. Først ville jeg det.
Så fikk jeg vite at det måtte en operasjon til.
Men innen den tid hadde vår kjærlighet kjølnet.
Men han ville ha en arving.
Det er sent. Kanskje vi bør gå og legge oss.
Jeg har blitt straffet fordi jeg giftet meg med Rex.
Jeg kan ikke slutte å tenke på de tingene.
Døden, dommen, himmelen, helvetet.
Nanny Hawkins og katekismen.
Det blir en del av en hvis man mates med det tidlig nok.
Likevel ville jeg føre det videre til mitt barn.
Nå blir jeg vel straffet for det jeg nettopp har gjort.
Kanskje det er derfor du og jeg er her sammen.
Det inngår i en plan.
Nei, Charles, ikke ennå. Kanskje aldri.
-Jeg vet ikke om jeg vil ha kjærlighet. -"Kjærlighet"?
Jeg ber ikke om kjærlighet.
Jo, Charles.
Det gjør du.
Er du der, Charles?
Ja.
Jeg kommer inn.
Jeg har sovet så lenge.
-Hva er klokken? -Halv fire.
Det har visst ikke blitt bedre?
Det er verre.
Jeg føler meg litt bedre.
Tror du at de kommer med te hvis jeg ringer?
Hadde du en hyggelig kveld?
-Alle er sjøsyke. -Stakkars Charles.
Det skulle jo bli en herlig reise.
-Kanskje det blir bedre i morgen. -Kanskje det.
Neste dag hadde vinden avtatt, og vi rullet igjen i dønningene.
Siden vi hadde snakket så mye dagen i forveien,-
-og siden det vi hadde å si krevde få ord, snakket vi lite.
Da vi etter lang taushet sa noe,-
-merket vi at våre tanker hadde reist side om side.
Du holder vakt over din sorgmodighet.
Det er alt jeg har fortjent.
Det sa du i går.
Min lønn.
Et gjeldsbrev fra livet. Et løfte om tilbakebetaling på forevisning.
Vår dag går mot slutten.
Vi går ut på dekk.
Ja, nå!
Kjære vene. Hvor kan vi gjemme oss?
Vi er stormens foreldreløse barn.
-God morgen. -God morgen, sir.
Charles? Charles!
-God morgen. -Jeg har det bra. Se hva jeg spiser!
Jeg har bestilt time hos frisøren.
De har så mye å gjøre at de kunne ikke ta meg før fire.
Jeg vil ikke vise meg før i kveld, men i dag kommer alle på besøk.
Jeg har vært en dårlig hustru de siste dagene. Hva har du gjort?
Har du oppført deg pent? Du har vel ikke flørtet med sirener?
Jeg har knapt sett noen kvinner.
-Jeg har snakket med Julia. -Fint.
Hun er en av mine venninner som jeg visste at du ville like.
Hun har ikke hatt det så muntert i det siste.
Hun nevnte det antakelig ikke, men hun fikk problemer med en grusom mann.
-Du har visst tatt hånd om min mann. -Vi har blitt bestevenner.
Vi ser etter hva som står på, Charles.
Vi kommer etter.
-Hvilke planer har du? -Jeg blir i London en stund.
-Celia drar hjem. Hun vil treffe barna. -Du også?
Nei.
Sees vi i London, da?
En liten rødhåret mann, Foulenough.
To politimenn hentet ham.
Jeg gikk glipp av det.
Jeg tok rede på togtidene. Vi er hjemme til middagen.
Barna kommer til å sove.
Vi kan vekke John-John, bare denne gangen.
Bare dra, du. Jeg må være igjen i London.
Du har jo ikke sett Caroline!
-Forandres hun mye på noen uker? -Hun forandrer seg hver dag!
Jeg må sjekke om maleriene taklet overfarten.
Og så må jeg ordne med utstillingen.
Så synd. Andrew og Cynthia er nok fremdeles i leiligheten.
-De tok den til slutten av måneden. -Jeg kan ta inn på hotell.
Du burde ikke være alene den første natten.
Jeg blir igjen og reiser ned i morgen.
-Du kan ikke skuffe barna. -Nei...
-Kommer du til helgen? -Hvis jeg kan.
Alle med britisk pass til røkesalongen!
Mannen fra utenriksdepartementet skulle sørge for at vi kom oss av tidlig.
Cavendish Hotel?
Mr Charles Ryder, takk.
Charles! Er du på vei til galleriet?
Jeg er allerede lei av maleriene. Jeg bør vel vise meg.
-Vil du at jeg skal komme? -Helst ikke.
Celia sendte et kort der det står: "Ta med alle!"
-Når sees vi? -På toget. Du kan hente min bagasje.
Pakk tingene, så henter jeg deg også og kjører deg til galleriet.
Fint. Vi sees om en time.
God morgen, mr Fisher. Hvordan går det?
-Vær hyggelig mot kritikerne nå da. -Ja visst.
Ingen har kommet ennå. Jeg har vært her siden ti og kjedet meg.
-Hvem sin bil kom du i? -Julias.
Du burde ha tatt henne med.
Jeg snakket nettopp om Brideshead med en morsom liten mann. Mr Samgrass.
Han er en av lord Coppers middel- aldrende yndlinger på Daily Beast.
Det virket som om han visste mer om deg enn jeg gjør.
Han sa at han hadde truffet meg på Brideshead for flere år siden.
-Din whisky. -Takk. Jeg husker ham.
-Han er en kjeltring. -Det var åpenbart.
Han snakket om Brideshead-kretsen.
Rex Mottram har visst forvandlet stedet til et politisk mytterireir.
-Det ville ikke Teresa Marchmain likt. -Jeg drar dit i kveld.
Ikke i kveld, Charles! Du kan ikke dra dit i kveld.
De venter på deg hjemme. Du lovte å komme så snart utstillingen var klar.
John-John har hengt opp et banner, og du har ikke sett Caroline ennå.
-Jeg beklager, men det er bestemt. -Pappa kommer til å lure.
Boy kommer på søndag, og du har ikke sett det nye atelieret.
Du kan ikke reise i kveld! Er jeg invitert?
Ja visst.
Men jeg visste at du ikke kunne bli med.
Ikke nå. Men det kunne gått hvis du hadde sagt fra tidligere.
Jeg skulle gjerne sett Brideshead-kretsen på hjemmebane.
Dette er ikke stedet for en familiekrangel.
Mr og mrs. Clarence ville stikke innom før lunsj.
Mr Ryder? Pamela Lomax fra Daily Mail. Kan jeg få veksle et par ord med deg?
Her kommer de!
Det gleder meg.
Hyggelig å se deg igjen.
For en nydelig hatt.
En av brødrene mine var i Amazonas og fikk blod på tann.
Det skal bli spennende å se maleriene.
-Det var snilt av deg å komme, sir. -Hyggelig å se deg.
-Champagne? -Nei takk.
-Det må ha vært varmt der borte. -Ja, sir.
Var det en stor påkjenning?
Det oppstod et par delikate situasjoner.
Du har virkelig klart å fange inntrykket av varmen.
Min frakk føles veldig ubekvem.
-Litt nærmere. -Ser du maleriet?
Jeg er ikke interessert i maleriet. Still dere nærmere hverandre.
Smil.
Takk.
Så vennlig av deg, sir John! Det var hyggelig å høre. Charles!
Sir John har sagt helt fantastiske ting om deg.
Vi kan se frem til enda en Ryder på Tate.
Jeg vil gjerne reservere følgende for ytterligere overveielser.
Nummer sju...
Charles lever for en eneste ting. Skjønnhet.
Han ble lei av å få den servert og drog for å skape den selv.
Han ville erobre nye verdener. Han er lei av gods på landet.
Men han slutter ikke helt med det. Han maler sikkert flere for venner.
Dessuten har han det travelt med boken...
Fra så vel fornemme som ikke-fornemme lepper hørte jeg lovord.
Alle syntes at de så noe nytt.
Det lød ikke slik på min siste utstilling før jeg reiste utenlands.
Da var det en antydning til kjedsomhet.
De hadde snakket mindre om meg enn om husene og deres eiere.
Det er en annen grunn til at jeg husker utstillingen.
Det var den uken jeg oppdaget at min kone var utro.
Da som nå var hun en utrettelig vertinne.
Hver gang jeg ser noe vakkert, en bygning eller et landskap,-
-så tenker jeg på Charles.
Gjennom hele ekteskapet hadde hennes prat fått det til å krympe seg i meg.
Men i dag var jeg uberørt.
Jeg innså at hun ikke kunne såre meg lenger. Jeg var en fri mann.
Hun hadde gitt meg mitt fribrev i og med sitt sidesprang.
Hanreiens horn hadde gjort meg til skogens konge.
Jeg må gå. Var det ikke vellykket?
Jeg dikter opp en forklaring til dem hjemme.
Men det var synd at det skulle skje på denne måten.
God dag.
Jeg tok ikke med noen invitasjon. Jeg vet ikke engang om jeg har fått den.
Jeg vil ikke delta på festen.
Jeg er ikke her for å treffe lady Celia eller få mitt bilde i Tatler.
Jeg er ikke her for å vise meg frem.
Jeg vil se maleriene. Dere vet kanskje ikke at det er malerier her.
Jeg har en personlig interesse for kunstneren, hvis det sier dere noe.
Antoine! Kom inn!
Her står det et uhyre som tror at jeg er en inntrenger!
-Kjære Charles... -Hvordan står det til?
Jeg kom til London i går og fikk høre at du har vernissasje.
Jeg styrtet av gårde for å vise min respekt.
Har jeg forandret meg? Hvor er maleriene?
La meg forklare dem for deg.
Hvor, kjære Charles, fant du disse overdådige grønne vekstene?
I et drivhus i Trent eller Tring?
Hvilken ågerkarl var det som drev frem bregnene for deg?
-Jeg har vært i Sør-Amerika i to år. -Jeg vet alt om det.
De forteller meg at du er lykkelig forelsket,-
-for det betyr alt her i livet. Eller nesten alt.
Er de så grusomme?
Vi skal ikke avsløre din bløff foran disse hyggelige menneskene.
La oss ikke ødelegge gleden for dem.
Du og jeg vet at dette er bare skrot.
Vi går før vi forulemper kunstkjennerne.
Det ligger en lumsk bar i nærheten.
Vi går dit og snakker om dine andre erobringer.
Takk for alt!
Ikke din type miljø, men definitivt min.
Du har tross alt vært i ditt eget miljø hele dagen.
Jeg fikk adressen av en svinepels på Boeuf sur le Toit.
Det er jeg svært takknemlig for. Jeg har vært utenlands så lenge.
Hyggelige buler som denne forandrer seg så raskt.
Jeg var her for første gang i går. Jeg føler meg hjemme allerede.
-God aften, Cyril. -Er du tilbake allerede, Tony?
Hva skal det være?
-Gin og tørr vermut. -To, takk.
-Hei, Tony. Hvordan står det til? -Bra, takk.
-Kjenner du Charles Ryder, kunstneren? -Hyggelig å hilse på deg.
-Vær så god. -Takk. Nå går vi og setter oss.
Her er du like iøynefallende og avvikende-
-som jeg ville vært på Bratt's Club.
-Vil din venn danse rumba? -Nei, Tom. Og jeg gir deg ingen drink.
I hvert fall ikke ennå.
Han er en uforskammet gutt. En skikkelig lykkejeger.
Nå, Antoine... Hva har du gjort i alle disse årene?
Det er deg vi skal snakke om. Jeg har fulgt deg.
Jeg er en trofast sjel og har holdt øye med deg.
Jeg var på din første utstilling og syntes den var...henrivende.
Interiøret fra Marchmain House var svært korrekt, men tiItalende.
Du hadde oppnådd noe. Ikke alt du kunne oppnå, men noe.
Allerede da syntes jeg at det var noe gentleman-aktig over dine malerier.
Jeg er ikke engelsk og forstår ikke lengselen etter å være dannet.
Engelsk snobberi er for meg enda mer makabert enn engelsk moral.
Jeg tenktev "Charles har gjort noe utsøkt. Hva blir det neste?"
Det var så spennende i dag i lunsjen. Alle snakket om deg.
Du hadde reist til tropene og blitt en Gauguin, en Rimbaud.
Jeg skal si deg at mitt hjerte hoppet over et slag.
"Stakkars Celia," sa de, "etter alt hun har gjort for ham."
"Og så med Julia da, nå som hun skulle gå tilbake til Rex!"
"Fortell om maleriene," sa jeg. "Å, maleriene!" sa de.
"De er ytterst besynderlige."
"Svært kraftfulle og barbariske."
"Direkte usunne," sa mrs Stuyvesant Oglander.
Jeg ville straks hoppe inn i en drosje og siv
"Kjør meg til Charles' usunne malerier!"
Jeg drog dit, og hva fant jeg?
Jeg fant en svært slem og vellykket skøyerstrek.
Det minnet meg om Sebastian da han satte på seg løsbart.
Det var sjarm enda en gang, kjære deg.
Enkel silkeglatt, engelsk sjarm-
-forkledd som tiger.
-Du har helt rett. -Jeg hadde rett for mange år siden.
Flere år enn noen av oss viser spor av, da jeg advarte deg.
Jeg advarte deg mot sjarm.
Jeg advarte deg ettertrykkelig mot sjarmen til familien Flyte.
Sjarm er den engelske skampletten. Den eksisterer ikke utenfor disse øyer.
Den smusser til og dreper alt som kommer i dens vei.
Den dreper kjærligheten. Den dreper kunsten.
Og jeg frykter, min kjære Charles,-
-at den har drept deg.
Det var hyggelig å treffe deg igjen. Jeg må rekke et tog.
Synd. Jeg synes det er hyggelig å snakke med deg.
A bientôt, Charles.
Ikke vær en ertekrok, Tony. Kjøp en drink til meg.
La gå.
Denne veien, frue.
-Charles! -Hei, elskede!
Jeg går og påser at bagasjen er i trygg forvaring.
Det føles som flere dager siden jeg så deg.
Seks timer. Og vi var sammen i hele går.
-Du virker trett. -Det har vært en forferdelig dag.
Gjester, kritikere og herskapet Clarence.
Og så en halvtime med skjellsord om mine malerier på en homsebar.
-Jeg tror at Celia vet om oss. -Det var uunngåelig.
Noe å drikke før maten?
To svært tørre martini, takk.
Alle vet det. Til og med min homsevenn som nettopp hadde kommet til London.
-Faen ta alle! -Hva med Rex?
Rex er ingen. Han eksisterer ganske enkelt ikke.
Julia... Charles! Hyggelig å ha deg tilbake i England.
-Vi vil ha en konfrontasjon! -Ikke med Baldwin.
Baldwin er for slu. Han går ikke av veien for å jukse.
Jeg traff en fra Fort Belvedere. Han hadde interessante synspunkter.
Det er sant! En bekjent i utenriksdepartementet hevder-
-at Franco er tysk agent.
Charles! Ha meg unnskyldt.
Grizel er her et sted. Hun så din utstilling i dag.
Hun er imponert over det hun kaller din nye stil.
Forsyn deg. Veggmaleriene er fremdeles like flotte.
Det var lenge siden.
-Du har det visst bra her. -Det er et vellykket arrangement.
Gubben har ansvaret for vedlikeholdet.
Bridey tar hånd om leietakerne.
Selv bor jeg her gratis. Jeg dekker tjenestefolkets mat og lønn.
Rex! Kom og hjelp meg. Hindre at Ronnie taper et veddemål.
Han satser på at Baldwin vinner!
Kjenner du Henry og Ronnie Nash? Kom og hils på dem.
Han kan gjøre henne til dronning i morgen den dag.
Kan du la være å gjøre det? Jeg liker det ikke.
Hvem bryr seg om skilsmisser i dag? Bare peppermøene...
-Charles! -Grizel...
-Din utstilling er himmelsk! -Likte du den?
Hvordan går det med den henrivende Celia?
Julia! Vennen min! Du har gått ned i vekt!
Og det kler deg. Du ser bedre ut en noensinne. Urettferdig.
Hei, alle sammen! Jeg beklager at jeg ikke var her og tok imot dere.
Jeg håper at Rex har tatt hånd om dere.
God kveld, Henry. Ronnie. Hvordan står det til?
-Hei, elskede. -Du ser strålende ut.
-Du ser fantastisk ut! -Tusen takk.
God aften.
-Hei! Dere har visst spilt. -Vi tapte rundt 4000 pund.
Det var synd å høre.
Han kjørte rett inn i en militærkonvoi!
Hei.
Et maleri i gullramme!
Hva er verst? Celias kunst og mote eller Rex' politikk og penger?
Ikke bry deg om det.
Elskede... Hvorfor får kjærligheten meg til å hate verden?
Den burde hatt motsatt effekt.
Det føles som om både menneskeheten og Gud-
-har konspirert mot oss.
De har det.
Men vi har vår lykke likevel. Her og nå.
Vi har tatt den i besittelse.
De kan vel ikke ta oss?
Ikke nå.
Ikke i kveld.
Hvor mange kvelder har vi?